-
626 BCE
Filosofia antiga (s.VI a.C.)
Comença amb els presocràtics i passant per Sòcrates i continuada per Plató i Aristòtil, arriba fins la filosofia Hel·lenística. -
625 BCE
Els presocràtics
Els primers filòsofs presocràtics buscaven diferents teories per explicar la creació de la natura i de l'univers que no fos a través de déus.
Constitueixen l'inici de la filosofia. -
625 BCE
Tales de Milet
Es considera el fundador de l'escola de Milet i iniciador de la filosofia occidenal. Es considerava que posseïa grans coneixements astronòmics, com l'ús de l'Óssa Menor com a guia per a navegants o la fabulosa predicció de l'eclipsi de sol.
Ell deia que la natura s'havi format a aprtir de l'aigua. -
569 BCE
Pitàgores
Filòsof presocràtic. Va crear el Pitagorisme que és un moviment filosòfic, matemàtic i místic. A més a més, és l'autor de la famosa fórmula de Pitàgores, utilitzat en l'àmbit matemàtic. -
535 BCE
Heràclit
Filòsof grec presocràtic. És l'autor d'un llibre escrit en prosa que tractava fonamentalment de ser l'exposició d'una doctrina nova, la qual parlava sobre l'autoconeixement de si mateix. -
530 BCE
Permèides
Filòsof presocràtic. Després de llegir l'obra d'Heràclit, ell va fer un poema amb 154 versos, i dues parts "la via de la veritat" i "la via de l'opinió". -
500 BCE
Sofiestes
S'interessen per l'ètica i la política des de posicions relatives. Els sofistes eren relativistes i deien que depèn el context els valors morals eren d'una forma o d'un altre, ja que no eren universals. -
481 BCE
Protàgores
Filòsof grec sofista. En el pensament de Protàgores s'observa que, al igual que Heràclit, considerava que tot flueix i res roman, del que concloïa que no existeix cap veritat absoluta, la qual cosa permetia identificar l'ésser amb l'aparença, o millor amb el mateix aparèixer. -
470 BCE
Sòcrates
Filòsof clàssic grec. Crític del relativisme i defensor de la universalitat del Bé, el qual guia les nostres decisions i accions. Mestre de Plató i representant fonamental de la filosofia de la Grècia antiga. -
427 BCE
Plató
És un dels filòsofs més importants de l'antiguitat. Afirma l'existència d'idees objectives (idealisme) i desconfia dels sentits com a font de coneixement. TEORIA DE LES IDEES (realitat dualista). -
384 BCE
Aristòtil
És un dels filòsofs més importants de l'antiguitat. Afirma el valor del coneixement empíric (empirisme), aquell que es genera a partir dels instints. TEORIA HILEMÒRFICA (matèria i forma) -
341 BCE
Epicur
Filòsof grec fundador d'una escola amb el seu nom, del jardí d'Epicur i l'epicureisme (corrent filosòfic). Aquest filòsof va dividir la filosofia en tres parts: l'Ètica, la Física i la Canònica (lògica i teoria del coneixement). -
300 BCE
Hel·lenisme
Diverses escoles i perspectives s'interessen per l'ètica i desenvolupen una filosofia més individualista (epicureisme, estoïcisme i neoplatonisme). Sovint continuen la tradició aristotèlica o platonista adaptant-la al seu moment històric. -
354
Agustí d'Hipona
Filòsof més important de la filosofia cristiana. Aquest adapta el pensament de Plató al cristianisme. La seva teoria diu que l'amor i l'esforç de l'ànima sencera cap a la saviesa i la veritat. -
485
Gòrgies
Filòsof sofista grec. Va viatjar per tota Grècia, de ciutat en ciutat, com a sofista, ensenyant i practicant la retòrica.
Deia que si alguna cosa existís, hauria de ser eterna o bé no se-ho. Si fos eterna, hauria de ser infinita i, si fos infinita, no podria estar en res. Però, allò que no està en res no existeix. -
500
Filosofia medieval (s.lV - s. XIV)
La filosofia se centra en la relació entre fe i raó. Diferents autors adapten les tesis principals de filòsofs com Plató i Aristòtil al pensament cristià. -
1225
Tomàs d'Aquino
Filòsof de major relleu dins de la filosofia escolàstica. La raó la seva pròpia autonomia en totes aquelles coses que no es deguin a la revelació. Déu com el ser subsistent, o simplement l'ésser mateix. -
1285
Guillem d'Ockam
Uns dels filòsofs més representatius de l'escolàstica tardana. La filosofia d'Occam és un empirisme epistemològic que el porta a exercir una crítica radical a tot element innecessari que constitueix la filosofia. -
1400
Filosofia moderna (s.XV - s.XVIII)
-
Descartes
René Descartes va ser conegut com el pare del racionalisme, ja que ell va ser el que va plantejar la idea principal que els racionalistes afirmaven. Ell deia que el coneixement s'ha de fonamentar per la RAÓ, no en informació que ens aporten els sentits, és a dir el fonamentem en les idees innates. -
Locke
-
Hume
David Hume és al igual que Locke un filòsof empirista britànic. Hume va estar molt influït tant per Locke com per Descartes i va ser un dels pensadors de major influència en l'època posterior.
Hume va voler posar en pràctica al món humà el mètode experimental i va intentar investigar l'enteniment humà amb mètodes totalment oposats amb els que plantejaven els racionalistes. -
Kant
Immanuel Kant va ser un filòsof il·lustrat que va desenvolupar la filosofia crítica. Això implica que agafa idees del racionalisme i de l'empirisme i les sintetitza fent així una tesis. -
Filosofia contemporània (s.XIX - XXI)
-
Marx
Karl Marx va ser un revolucionari, filòsof, economista, historiador i periodista alemany.
Marx va ser el pensador polític que més hi ha influït en els últims cent anys en la teoria social, però també en concepcions filosòfiques com l'existencialisme, que fa que entenem per existència, no el simple fet de que existeixi, sinó allò que constitueix l'essència mateixa de l'home, o l'estructuralisme el qual definim com a corrent metodològic que té com a nucli l'estructura. -
Nietzsche
Friedrich Nietzsche és un filòsof alemany considerant un dels pensadors més importants dels S.XX.
El conjunt de la filosofia que mostra aquest autor és d'una banda una crítica radical als fonaments occidentals basats en la metafísica, la moral i la religió. I d'altra banda és l'intent de superació d'aquesta cultura que qualifica de producte el ressentiment de la vida. -
Freud
Sigmund Freud va ser metge, neuròleg i inventor de la psicoanàlisi.
A dins de la psicoanàlisi Freud va desenvolupar la teoria Psicosexual, la qual explicava que hi havia tres components fonamentals a dins de la personalitat: el allò, el jo i el súper jo. Així Freud estipulava que hi havia una part inconscient en l'individu, una part conscient i una part moral. -
Heidegger
Filòsof existencialista. Heidegger va escriure una obra on ens presenta el plantejament de la pregunta per l'ésser com a pregunta fonamental i fundacional de la filosofia, pressuposa una certa manera d'entendre què és ser.